EN ORIGINAL FILM FRA NETFLIX
Du må hellere skynde dig.
Vi når det ikke.
Det gør vi. Det er vi nødt til.
Tag en pause. Kom.
Det er min tur.
"Det gør vi. Det er vi nødt til."
Det var min bror, Henry.
Overbevist om, at det, han ønskede ville ske, skete.
Vejret ville blive tørt i tide til at så bomuld igen.
Vi ville få gravet det hul, inden stormen kom.
For fanden da!
-Jøsses! -Hvad er der?
Det er en slavegrav.
Hvordan ved du det?
Skudt i hovedet.
Det må være en, der stak af.
Det afgør det.
Afgør hvad?
Jeg begraver ikke min far i en slavegrav.
Det ville han virkelig hade.
Hjælp mig op.
Vi har ikke noget valg.
Det er nok! Kom nu!
Det er nok!
Lad os få dig op derfra!
Kom nu!
Kom nu.
For fanden da!
-Hold fast, Jamie! -Nej.
Jeg får fat i en stige!
Henry!
-Hvor er du? -Lige her! Jeg er her!
Det var min bror, Henry.
Overbevist om, at det han ønskede, ville ske, skete.
Og hans lillebror...
Jamie.
...ville aldrig forråde ham.
Kom her. Hvad er der galt med dig?
Jeg troede, du ville... efterlade mig dernede.
Hvorfor skulle jeg dog gøre det?
Hvorfor skulle jeg gøre det?
Når jeg tænker på gården, tænker jeg på mudder.
Skorper på knæ og i håret.
At gå i støvleformede pletter på gulvet.
Jeg drømte i brunt.
Kom nu. Løft den op. Løft den.
-Kom nu. -Bare få den...
-Øjeblik. Bare lad den... -Øjeblik.
Løft den. Bare en smule mere...
Bare stop. Sæt den ned.
Vi kan lade rebene gå på langs og stå i hver sin ende.
Kisten er for smal. Falder den igen, kan den knække.
-Vi kan prøve. -Nej!
-Hap! -Henry.
-Hap! -Lad være.
Det er ikke min skyld, det skete.
-Jeg advarede knægten. Begge to. -Lad dem være.
Hap!
Kan du lige stoppe?
Gider du hjælpe os?
Vi skal have den kiste i jorden.
Hap.
Jeg var en 31-årig jomfru, da jeg mødte Henry McAllan i foråret 1939.
Jeg boede med mine forældre i det hus, hvor jeg voksede op.
Min verden var lille,
og han reddede mig fra et liv i yderkanten.
Virkelig? Han siger, at De er en mand med universitetsuddannelse.
Ingeniør.
-En ingeniør fra Ole Miss. -Ja.
Hørte du det, Laura? En ingeniøreksamen fra Ole Miss?
Jamen dog.
Laura har også en universitetsuddannelse.
Hun er lærer fra West Tennessee State.
Vi er stolte af hende.
Min kære søster er den klogeste i familien.
Hun fik bedre karakterer end mig. Det fik jeg altid revet i næsen.
Hun er klog.
Du burde spille klaver for os efter middagen.
De skulle høre hende synge. Hun synger som en engel.
Du burde spille noget for hr. McAllan senere.
-Mor. -"Ave Maria." Det er min yndlings.
-De vil elske den. Den er så smuk. -Mor.
Hvad?
Teddy tog nok ikke sin nye chef, hr. McAllan, med hjem for at høre salmer.
Så lad os spørge ham. Hr. McAllan?
Ønsker De at høre lidt musik efter middagen?
Jeg elsker salmer.
Han kan godt lide salmer.
Jeg var uvant med mandlig beundring, og jeg vidste kun, at jeg ville have mere.
Det var i det mindste en lindring fra den ærlige medlidenhed
og uærlige venlighed, der blev vist ældre jomfruer.
-Nemlig. -Så...
Han følte ikke behov for at fylde luften med ord, som jeg gjorde.
Han havde meget selvtillid.
Er det det?
Jeg kan ikke sige, jeg var forelsket i ham dengang...
men jeg var så taknemmelig, at det overskyggede alt andet.
Min bror Jamie kommer hjem fra Oxford næste weekend.
Jeg vil gerne have, at du møder ham.
Der er han.
Bror!
-Du ser godt ud. -I lige måde.
Luften her i Memphis ser ud til at bekomme dig godt.
Eller er det noget andet?
Frøken Chappell, min bror, Jamie.
-En fornøjelse at møde Dem. -Fornøjelsen er min.
Han tror, han er en figur i et af sine stykker.
Men hvilket stykke? Hamlet? Faust? Prins Hal?
Et, som du kan tjene penge på en dag.
Hvad mener De?
Jeg synes, De er mere som Puk.
-Hvem er Puk? -"Herre, hvilke tåber, disse dødelige."
Puk er som en drilagtig ånd.
En drillepind.
Tilgiv mig, jeg prøver blot at imponere hende.
Så vil du opdage, at Laura ikke sådan lader sig imponere.
-Skal vi? -Lad os.
Jeg fortalte far, du kom i dag.
Jeg vil høre mere.
Så blev jeg trukket under,
forslået og blødende, jeg var så godt som død,
endnu et offer for oversvømmelsen i 1927.
-Tænk, at du aldrig har fortalt mig det. -Der er mere.
Hvad skete der så?
Så så jeg et flimrende lys, som et stjerneskud.
"Flimrende."
En stor hånd rakte ud,
jeg troede, det var Gud, der kom efter mig.
Men det var det ikke. Det var min bror, Henry.
-Du reddede hans liv. Du er en helt. -Det er han nemlig.
Hvad skulle jeg gøre? Lade ham drukne?
Skål for fremtiden, hvad den end bringer.
Må du blive velsignet med lykke, godt helbred, velstand,
og hvis hun vil have dig, et hus fuldt af børn.
Kærlige ønsker til jer begge.
Sprudlende.
Vil du have noget imod, at jeg danser med din pige?
Frøken Chappell, en snurretur?
Med fornøjelse.
Jamie kiggede på en anden måde.
Når hans øjne hvilede på mig, følte jeg mig ikke længere usynlig.
Mange tak.
-Jeg vender tilbage. -Naturligvis.
Du er særligt smuk i aften.
Tak.
Jamie har den effekt på kvinder.
De stråler for ham.
Han kan lide dig, kan jeg se.
Han kan vel aldrig ikke lide nogen.
Ikke nogen i nederdel i hvert fald.
Henry friede ikke, som jeg havde troet, han ville.
Han knælede ikke, og spørgsmålet lød mere som en erklæring.
Henry var ikke særlig romantisk.
Han var gjort af noget mere robust.
Jeg elskede hjemmelivet.
At føje Henry og vente på, han kom hjem til mig,
det var, hvad jeg var skabt til.
Da Amanda Leigh blev født, blev jeg fuldstændig hendes.
Så kom dagen, der ændrede alting.
For altid.
Den 7. december 1941,
en dato, som vil blive husket for evigt.
Amerikas forenede stater blev pludselig og med overlæg angrebet
af det japanske imperiums flåde og luftvåben.
USA var i fred med landet,
og på Japans opfordring...
Far lånte hr. Roberts og de andres truck for at køre mig.
Det er det, jeg bedst husker.
De første og de sidste ting...
...det er dem, der bliver siddende.
Tak.
Vi vil bede for dig.
Glem os nu ikke.
Det gør jeg ikke.
Det gør jeg ikke. Okay?
Pas på dig selv.
Det skal jeg nok.
Tag nu godt fat her, ikke? Hjælp jeres mor.
-Okay? -Det skal vi nok.
Hold knægtene væk fra Lilly May. Lad hende ikke blive voksen.
-Du skal bare komme tilbage. -Det skal jeg nok.
Du kommer hele vejen hjem. Hører du?
-Jeg elsker dig, mor. -Jeg elsker også dig, min dreng.
Jeg kan ikke se mig tilbage.
Jeg så mig ikke tilbage.
Det siges, det bringer uheld at se nogen rejse.
Jeg holdt hans hjerteslag i min hånd.
Jeg husker hvert et slag.
Han var varm og levende.
Jeg kender hvert et sted i ham...
Det krævede al min styrke ikke at vende mig om.
Jeg har ikke favoritter.
Jeg elsker dem alle lige meget.
Det gør enhver mor.
Men i løbet af de fire år...
...al den tid han var væk...
...bad jeg kun for ham.
Gud vil tilgive mig.
Kom nu.
Grav det hul.
Kom så, Ruel.
Bliv ved. Aftensmaden er klar, når vi kommer ind.
Hvad gør et skøde godt for?
Mine bedstefædre, grandonkler, bedstemødre og grandtanter,
far og mor,
pløjede, dyrkede, tøede, plantede, plukkede, avlede,
brændte, pløjede igen.
De arbejdede denne jord hele deres liv,
denne jord, der aldrig ville blive deres.
De knoklede til de svedte, svedte til de blødte,
blødte til de døde.
Døde med jorden fra de samme 80 hektar under neglene.
Døde, mens de gravede den hårde, brune jord, der aldrig ville blive deres.
Alle bedrifter tilintetgjort.
Alligevel siger denne mand, dette sted, denne lov,
at man skal have et skøde. Ikke bedrifter.
Calvin Augustus har sin jord her...
...og hans ven Leo har købt jord her.
Jeg tænkte, der var et par hektar her.
Hvis blot man kunne bygge hegn med bly.
De bliver fjernet med bly hele tiden.
Det var ikke længe, vel, far?
På denne tid næste år
har jeg 20 hektar bomuld,
20 med havre, 20 med ris.
Fjols, ris kan ikke gro her.
Kald ikke din bror et fjols.
-Jeg dyrker det alligevel. -Jeg skal ikke være bonde.
-Jeg skal være stenograf. -Ste... hvad?
En slags maskinskriverske.
-De har ikke farvede maskinskriversker. -Hun bliver den første.
Skat, forresten...
Jeg har købt en farm i Mississippi.
Vi flytter om tre ugers tid.
Det er 65 km syd for Greenville.
Stor gammel...
...veranda, figentræ...
Pigerne vil elske de fire soveværelser.
Men vi elsker dette hus.
Men nu får de hver deres værelse, og Pappy får sit værelse.
Pappy?
Nu hvor mor er borte, må vi passe på ham.
Vi har 80 hektar med frugtbar jord. Forestil dig det.
-Du er meget stille. -Jeg er meget overrasket.
Du har altid vidst, jeg ville have min egen farm.
-Nej. -Det har jeg sagt.
Det anede jeg ikke.
-Jeg... -Det ville jeg have husket.
Nå, men så fortæller jeg dig det nu.
Du vil elske det.
Det vil du. Bare vent og se.
Skat.
-Jeg kan godt lide verandaen. -Ja.
Hvem skal have hvilket værelse?
Kom. Også dig.
Vent lidt.
Du vil have det bedste værelse, ikke? Er det det?
Hvad er der deromme?
Der skulle være en nøgle under måtten.
-Hent den. -Hvem fanden er I?
Vi er familien McAllan.
Vi er de nye lejere her. Hvem er De?
Orris Stokes. Jeg er den nye ejer af huset her.
Jeg lejede stedet her af George Suddeth for tre uger siden.
Suddeth solgte mig huset.
Han sagde ikke noget om nogen lejere.
Så må jeg vist opfriske hans hukommelse.
-Han er rejst. -Han fik 100 dollars i depositum.
-Har du noget skriftligt? -Nej, vi gav håndtryk på aftalen.
Jeg gav ham 100 dollars kontant lige der i entreen.
Jeg spiste middag med ham og hans kone. Jeg viste ham...
-I må hellere komme videre. -Jeg viste ham billeder af min lille...
Du er blevet snydt, min knægt. Dit fjols.
Dit fjols.
Jeg havde sgu ikke troet, min søn ville være så dum.
Vi kan bo på farmen. Der er et hus.
Vi vil bo på farmen.
Vi kan få det til at fungere.
Ude sammen med niggerne og medhjælperne?
Der er ikke andre steder, der er store nok til os alle.
Jeg har kigget. Kom, skat.
Det er her! Det er vores land!
En af mine grandonkler, onkel Willie,
fik fat i et stykke jord nede ved Reconstruction.
Han havde et skøde.
Fire hvide mænd til hest kom en dag, sigtede en pistol mod ham,
sagde, han var død.
Min onkels gode skøde,
revet i 40 stykker og kastet for vinden.
Så jeg spørger, hvad gør et skøde godt for?
Den nar gjorde mig til medlejer, ikke forpagter.
Og fik mig til at drømme om at have min egen jord.
Måske var det der, problemet startede.
Du vil komme til os for at få mad.
Vi får alle dine stenograf-penge.
Niksen. For jeg tager til Californien eller Chicago,
hvor alle de gode jobs er.
-Da er krigen forbi. -Nej.
-Ronsel kommer måske hjem tidligere. -Jeg vil ikke have ham hjem tidligere.
-Det betyder... -Han kommer ikke hjem tidligere.
Bliv færdige. Vask op inden I går i seng.
Halløj.
Godaften.
McAllan. Henry McAllan.
-Du er Hap Jackson. -Ja.
Min familie og jeg er lige ankommet.
Jeg skal bruge hjælp til at læsse af.
-Er De den nye ejer? -Det er jeg.
Jeg troede ikke, de kom før næste uge.
Vi skal have læsset af og startet ilden inden det bliver mørkt.
-Okay? -Javel.
Godaften.
Sig han skal gå.
Det er for langt, og vi har ikke tid. Det er ved at være sent.
Jeg flytter mig sgu ikke for en nigger.
Han kan ikke køre med Laura og pigerne...
Der er ikke plads på ladet.
McAllan var fra Memphis, og jeg gætter på,
han ikke kendte forskel på hoved og røv på et mulddyr.
Han sagde, han ville skaffe sig en af de der infernalske traktorer.
Tænk sig.
At bruge maskiner til arbejdet og ikke hænderne, Herren har givet dem.
Jeg skal fiske.
Alt i orden, fru McAllan?
Fint. Tak.
Sig, at han skal ordne skodderne, ellers fryser vi ihjel.
-Kom. -Vi skal læsse af, før regnen begynder.
Bare sæt den her.
Slap du bare af, Pappy. Vi ordner det.
Pigerne er trætte. Jeg skal bruge tæpperne.
Okay.
Der må være nogle her.
Godt, piger, kom.
-Bare sæt dem over i hjørnet. -Ja, frue.
"To byer.
Stormfulde..."
Kan du læse?
Min søn Ronsel har lært mig det.
Han skal kæmpe under general Patton.
Du mener grave skyttegrave og skrælle kartofler?
Nej, han er kampvognskommandør.
Hæren overlader sgu ikke en kampvogn, der er tusindvis af dollars værd,
til en nigger.
Min søn Jamie er derimod en rigtig soldat. Han flyver bombefly.
Min søn er sergent. 761. kampvognsbataljon.
De kalder dem Black Panthers.
Knægt.
Ved du, hvad man kalder en nigger med striber?
En vaskebjørn.
Hvor skal vi gøre af klaveret?
Lad mig få pigerne i seng først.
Der er ikke plads her. Hvor skal jeg sove?
Du må vel ud i skuret.
Der sover jeg ikke.
-Der er ikke engang et gulv. -Henry, jeg beder dig.
-Der er ikke plads. -Ud med klaveret.
Vi kan sætte en seng her. Sætte et gardin omkring.
Det kunne vi.
Jeg vil ikke have et værelse midt i stuen.
Hun smider mig ud.
-Vi smider dig ikke ud. -Må jeg lige tale med dig?
Vi smider dig ikke ud.
Da du sagde, du ville tage mig med til dette gudsforladte sted,
sagde jeg intet.
Da du sagde, han skulle bo hos os, sagde jeg intet.
Da Orris Stokes fortalte dig,
du var blevet snydt af den mand, du lejede huset af, sagde jeg intet.
Men jeg siger, vi ikke skiller os af med klaveret.
Det er det eneste civiliserede i dette hus.
Din far kan enten sove i skuret eller i sengen med dig,
for jeg bliver ikke her uden mit klaver.
-Ved du hvad? Du er overtræt. -Nej, jeg er ikke.
For helvede da!
Min tipoldefar og hans slaver byggede den farm, hvor jeg voksede op.
Engang sagde min bedstefar: "Hent en håndfuld jord fra haven."
Han sagde: "Hvad er det, du har i hånden?" Jeg sagde: "Jord."
"Rigtigt. Giv mig det."
Det gjorde jeg, og han sagde: "Hvad er det, jeg har i hånden?"
"Jord", svarede jeg.
"Nej, det er dyrket land, jeg har skaffet. Ved du hvorfor?
Fordi jeg ejer den. Fordi den er min.
Og en dag vil den blive din."
Bortset fra at den jord aldrig blev min.
Pappy solgte den efter oversvømmelsen.
Han sagde til folk, at floden udslettede ham.
Men det var løgn.
Han forlod jorden med glæde.
Hæren gjorde min bror Jamie til pilot.
Det er min skyld, han er deroppe.
Jeg fik ham til at love,
at hvis han nogensinde blev soldat, så skulle han op i luften.
Det siges, at kampene er klarere deroppe.
Alt ser klart ud.
Adam er til venstre.
Det er han.
Jeg glemte min datters fødselsdag. Det er hun ikke så glad for.
Vi kommer snart tilbage. Jeg får dig sikkert hjem, Rog.
Godt. Det skal jeg minde dig om.
Du har din pinup-pige, jeg har min.
Ja, men min er fra et blad.
Kære familie...
Jeg skriver til jer fra en landsby i Belgien, Tillet.
Belgien er et land nord for Frankrig, og det er meget smukt.
Far ville kunne lide det her. Der er mange farme.
Hvad er det?
-"Kæmp fra starten"? -Ja.
Når I får det her, er jeg selvfølgelig for længst væk herfra.
Vi flytter hele tiden rundt.
-Alle mand til våbnene! -Følg mig!
Ud! Kom så!
Kom! Vi ruller!
-Af sted! -Lad os komme ud!
Har du skudt din hest?
-Hvem skyder sin egen hest? -Nogen...
-Når han ikke kan få fødderne... -Min hest åd min tobak!
-Det er min ejendom! -Carl, det er nok.
Jeg vil ikke høre mere!
Hvis du ikke kan arbejde, kan jeg ikke beholde dig.
-Nej. -Det ved du godt!
Henry, jeg har...
Jeg beder dig. Jeg har Vera og pigerne og en på vej!
-Jeg mener... -Jeg har...
Jeg har kone og børn.
-Jeg har ingen steder at tage hen. -Jeg har kone og børn.
Jeg har en farm, ikke velgørenhed.
-Du har, til ugen er omme! -Jeg beder dig!
Så skal du være væk.
Vold er en fast bestanddel af livet på landet.
Man bliver konstant bestormet af døde ting.
Døde mus, døde kaniner, døde pungrotter.
Man finder dem i haven,
man kan lugte dem rådne under huset.
Og så er der de dyr, man slår ihjel for mad.
Høns, svin, hjorte, frøer, egern.
Plukke, flå, rense, udbene, stege.
Spis, start forfra, slå ihjel.
Jeg lærte at sy et blødende sår,
lade og affyre et gevær,
stikke hånden ind i livmoderen på en so og få en tværliggende pattegris ud.
Mine hænder gjorde alle de ting,
men jeg havde aldrig ro i sindet.
Goddag, fru McAllan.
Goddag, frøken...
Bare kald mig Vera.
Goddag, Vera.
Det er en af mine døtre, Alma.
Vi vil gerne tale med Dem.
I kan ikke smide os ud.
Undskyld mig?
Vi har ingen steder at tage hen, hvis I smider os ud.
Og ingen vil ansætte os så sent på sæsonen.
Det er ikke op til mig, Vera. Min mand bestemmer.
Jeg beder Dem om at beholde os.
Jeg har sagt, det ikke er min beslutning.
Og hvis det var?
Alma.
Kære familie...
De lokale behandler os virkelig godt.
De er ikke som de hvide derhjemme.
Jeg får hjemve.
De gør alt, hvad de kan for at få os til at føle os hjemme.
Det er jeg meget taknemmelig for.
Ronsel.
Henry!
-Hvad? -Din kone har brug for dig.
Isabelle er syg, og den anden er også ved at få det.
Jeg kommer!
Det er kighoste. Få fat i lægen.
Og bed din far om at koge noget vand.
Gå nu!
"Jeg ville ønske, I kunne have set det.
Hendes kjole var så skinne... skinnende.
Selv de hvide soldater tog ikke øjnene fra hende.
Sig til Lilly May,
at hendes stemme er bedre end selv den store Lena Horne.
Sørg for, at Ruel fortsat træner sin skydearm.
Sig til Marlon,
at jeg prøvede at gemme noget sne til ham, men den smeltede.
Så jeg tager et glas vand med til ham i stedet for."
"Og..."
-Hap! -Jeg kommer!
Jeg skal bruge din kone. Jeg skal bruge Florence.
Mine piger er syge med kighoste,
og jeg kan ikke komme til byen, da broen er oversvømmet.
Du sagde, hun er jordemoder.
Min kone er ikke læge.
Det forstår jeg, men min kone behøver hjælp, og jeg...
Hvornår begyndte hosten?
Isabelle startede for et par dage siden, og Amanda Leigh for nogle timer siden.
De smitter stadig.
Hun kan give Dem noget medicin, men hun kan ikke tage med.
Jeg kan betale hende.
Jeg kan ikke komme hjem i tre eller fire dage.
-Hvem skal så passe min familie? -Jeg beder dig.
Min kone er bange.
Jeg havde ikke den luksus kun at elske mine egne børn.
Jeg husker min egen mor som blå.
Blå fra morgenmørket.
Mens månen stadig var oppe,
kyssede hun mig og min søster på øjenlågene,
vi lod, som om vi sov.
Hun tog af sted på arbejde,
for at tjene og kysse en anden kvindes børn i sollyset.
Jeg svor, at mine egne børn ville få mig for dem selv.
Pas på.
-Det er Florence. -Hvem?
Hun er jordemoder.
-Hvem skal føde her? -Broen er oversvømmet. Hun kan hjælpe.
Pigerne skal bruge en læge.
-Broen er oversvømmet. Hvad skal jeg gøre? -Tag hende.
Jeg har set det hos mine egne børn.
Vi skal have noget væske i dem.
Men først må vi få noget af det slim væk.
Det er fint, De laver noget damp til dem.
Hr. McAllan, er De rar at koge noget vand?
Jeg vil have min mor!
Det skal nok få slimet væk.
Jeg skulle have set lægen så snart, de begyndte at hoste.
Hvis der sker noget...
Nu ved jeg, hvad min mor må have vidst.
-Deres piger skal nok blive raske. -Okay.
At hvis der skete noget med den anden kvindes børn,
så ville det have været ude med os.
Nu ved jeg, at hun ikke kun forlod os af pligt,
-men også af kærlighed. -Jeg er tørstig.
Hører du mig, tøs? Jeg vil fandeme have noget...
-Løfter du kniven... -Nu ved jeg...
-...banker jeg dig igennem. -...at kærlighed er en slags overlevelse.
Vi bliver ramt. Hvad foregår der bagude?
Jeg har visuel kontakt. Vend om.
De fik haleskytten!
Gå ned!
Jeg skal bruge højde.
Gå til venstre! Træk op!
Sådan, kaptajn.
Roger! Hey!
Vi brød formationen.
Roger, kom nu!
Forskytte, er du der?
Jeg er her! Jeg fik ham!
-Der kommer nogle fra venstre! -Jeg ser dem!
Jeremy!
Sig noget, Jeremy!
Nej!
Mor?
Godmorgen.
Godt at se, du har det bedre.
Vi har gode nyheder til dig.
Vi vil gerne tilbyde dig et job.
Arbejde her for mig.
Jeg har brug for hjælp med pigerne. Madlavning, rengøring, den slags.
Det betyder ekstra penge til dig og din familie.
Vi tilhører ikke dem.
Vi betaler husleje, dyrker jorden. Det er det.
De kan ikke samle os op og sætte os ned som værktøj.
Det er dig, der altid taler om at spare,
og eje vores jord er den eneste måde at slippe for at være under dem.
-Vi er der næsten. -Jeg vil ikke have, du arbejder for dem.
Jeg vil ikke arbejde for dem. Jeg vil arbejde for os.
Jeg har allerede sagt ja.
"For en mand er sin hustrus hoved, ligesom Kristus er kirkens hoved."
"En dygtig kvinde, hvor findes hun?
Hun er langt mere værd end perler.
Hendes mand stoler på hende, det skorter ikke på udbytte."
Alle de søndage.
-Du lytter efter, hvad? -Ja.
Og nu må du lytte til mig.
"I min faders hus er der mange boliger.
Det ved jeg, er sandt. Hvis ikke, ville jeg have sagt det.
Jeg går bort for at gøre en plads rede for jer.
Så også I skal være, hvor jeg er."
Det giver mig tryghed.
Det giver mig tryghed at vide...
...at det en dag bliver lettere at stå op, end det var dagen før.
En morgen...
...vil mine børn ikke vågne op til dette sted.
De vil åbne øjnene til en ny himmel.
En morgen vil vi fjerne denne støvle fra vores hals
og smide de lænker, der er om vores fødder.
En morgen...
...og jeg mener ikke fremover. Jeg mener lige nu.
En morgen!
Jeg sagde...
Fyr!
Flot skud, mand!
Ud af kampvognen!
Ud! Ud af kampvognen!
Far!
Jeg har dig!
Væk! Ned!
Jeg skal bruge en læge!
Jeg lå bare der.
Lå i sengen og vidste, at min kone gjorde mit arbejde.
Florence' hænder var fulde af vabler.
Jeg så hende tage sig til ryggen, når hun troede, jeg ikke kiggede.
Regnen kom dagen efter.
En hård regn, som gjorde markerne hårde som voks.
Vi kunne ikke gøre noget.
Vi sad bare og kiggede og ærgrede os i to dage, til den endelig stoppede.
Hap, er du der?
Javel.
-Hvordan går det? -Bedre dag for dag.
Du ser ud til at vide, hvad du laver.
Familietradition.
Hvor meget længere tror du, du bliver liggende?
Dr. Turpin sagde seks uger. Der er allerede gået fire.
Jeg er derude igen på mandag.
-Mandag, siger du? -Ja.
Jeg kommer til det. Jeg tror...
Jeg tror ikke, du får alting i jorden i tide.
Det er tæt på.
Florence og drengene arbejder så hårdt de kan.
Og De ved, at markerne skal pløjes igen på grund af regnen.
Tal ikke om det. Gid vi kunne kontrollere regnen.
I burde være i gang med at plante, og I har ikke anlagt markerne endnu.
Du kan ikke vente længere. Du er landmand, så det ved du godt.
Ja.
Men hvis du nu havde et mulddyr...
Så ville du hurtigt blive færdig.
-Mulddyret døde af stivkrampe. -Det ved jeg.
Florence og drengene derude...
Du må leje et af mine mulddyr.
Du må gå på halv andel, til det er betalt af.
Send en af drengene over efter middag for at hente mulddyret.
Ja.
Skat, jeg glemte at sige,
at Florence ikke kan komme i et stykke tid.
Hvad mener du med, hun ikke kommer tilbage?
Ikke før slutningen af juli i hvert fald. Indtil vi har sået.
-Hvor er Hap? -Hap har brækket benet. Det har jeg sagt.
-Det har du ikke sagt. -Jo.
Jeg må have hjælp. Kan du låne dem et mulddyr?
Nej, jeg kan ikke låne ham et mulddyr.
Det gør man ikke uden videre.
Jeg kan da bare give dem hele farmen, nu jeg er i gang.
Men hvis de ikke kan få sået i tide,
må de leje et af vores, så kan de betale en halv andel for det.
Det er hårdt for dem, men godt for os.
Men han arbejdede for os.
Nej, Hap Jackson kom til skade, mens han arbejdede for Hap Jackson.
-Farmen er en forretning. -Jeg tænker bare...
Tænk, hvad du vil. Jeg har sat alt, vi ejer, ind i denne farm.
Alt.
Vi er nødt til at tjene penge i år, ellers er familien i vanskeligheder.
Forstår du det?
Gør du?
Ja, Henry.
Godt. Kom så.
30-8-62.
Datoen, hvor konføderationshæren vandt over unionshæren i slaget ved Richmond.
Jeg tror ikke, han vidste, jeg kendte kombinationen.
-Goddag, fru Jackson? -Ja?
Jeg er dr. Pearlman. Jeg er kommet for at behandle Deres mand.
Tak. Kom indenfor.
Hvis man havde spurgt mig inden da, ville jeg have sagt, at alle hvide er ens.
Henry var vred på mig, og han viste det ved at ignorere mig i sengen.
Jeg havde ikke altid elsket Henrys elskov,
men det fik mig til at føle mig som en rigtig kone.
Jeg ville aldrig have afvist ham.
Hvordan kunne han afvise mig?
Dette er et højtideligt, men glorværdigt øjeblik.
General Eisenhower har netop meddelt mig,
at de tyske styrker har overgivet sig til de Forenede Nationer.
Frihedens flag vejrer over alt i Europa.
For denne sejr udviser vi vores taknemmelighed
til det forsyn, der har guidet og støttet os...
-Hitler er død! -Krigen er forbi!
Dette er slut, ikke?
Vi er i fjendtligt territorium.
Du er død!
Vi pløjer dem ned. Pas på din højre, skytte.
Du er død.
Lørdag var min yndlingsdag.
Det var den eneste dag, jeg følte mig helt ren.
-Skal jeg sætte mig? -Ja. Sid ned.
Resten af tiden stank vi.
Mor, der kommer nogen!
Onkel Jamie!
Kom og giv onkel Jamie et stort kram!
Hvem er det? Er det min lille Amanda-skat?
-Og hvem er det? Min lille Bella. -Jamie!
-Giv onkel Jamie et kram! -Jamie!
-Hvor er du blevet stor! -Jamie!
Hvem er det?
Kom, piger.
Du ser godt ud.
Du ser ud ad helvede til.
-Pak det nu ikke pænt ind. -"Pak det ikke pænt ind."
Har du set ham i uniform?
Min kære svigerinde.
-Velkommen hjem, Jamie. -Kom her.
-Okay. -Vil I se, hvad han ellers har?
Hvordan har du det i Henrys udgave af paradis?
Man skulle tro, en søn ville hilse på sin egen far.
Kære far. Gud hvor har jeg savnet dig.
Han har også savnet dig, men han vil ikke indrømme det.
Ja, han er vel stoppet med at tygge tobak og har meldt sig ind i NAACP.
Jeg kan ikke tro, du er gået herud.
Jeg ville ikke belemre jer.
Det var det sidste, hun sagde.
Manner!
Åh, gud.
Hvordan er det at være en stor krigshelt?
-Det ved jeg sgu ikke. -Nej, hold nu op.
Hæren skrev om alle dine fine medaljer.
Sagde, det var den højeste ære, en pilot kunne opnå.
Gjorde de?
Jeg var heldig.
Andre var ikke.
Du fik sikkert masser af fornøjelser ud af det.
Jamie har aldrig behøvet medaljer for at finde kvinder.
Han slægter mig på.
Jeres mor var den smukkeste kvinde i Greenville.
Og de rendte efter mig.
Men en ting er helt sikker.
Du har måttet udrydde en masse tyskere for at få de medaljer.
Hvor mange tog du? Halvtreds? Hundrede?
-Det ved jeg ikke. -Kom med et gæt.
Jeg ved det ikke.
Hvad er der i vejen?
En mand bør vide, hvor mange han har dræbt.
Jeg kan sige så meget.
Det var mere end en.
Hør her, sønnike.
I det mindste så jeg min ene i øjnene, før jeg skød ham.
Det er ikke som at smide bomber fra godt to kilometers højde.
Pappy.
-Kom nu. -Skide være med ham.
Hvorfor gjorde du det?
Han er bare stolt af dig.
Det er det hele.
Men han har en pointe.
Vi burde gå til køjs.
Er det i orden at sove på sofaen?
Kom.
Godt at se dig, lillebror.
Jeg er glad for, du og Laura vil have mig boende.
Du har brug for en god nats søvn.
Du må fodres op. Få noget sul på benene.
Det var nærmere seks.
Seks hvad?
Kilometer oppe i luften. Højden, vi smed bomberne fra.
Hvordan kan man se noget så højt oppe fra?
Du ville blive overrasket.
Veje, byer, fabrikker.
Men ikke mennesker.
Fra 20.000 fod er de ikke en gang myrer.
Pappy har ret.
Man bør vide det.
Godnat.
FARVEDE
Hjemme igen. Jubi-ja.
Næste stop, Tupelo!
Sambo, spade, sorte, nigger.
Jeg drog ud og kæmpede for mit land og kom tilbage, hvor intet var anderledes.
VI SERVERER KUN FOR HVIDE
Tak.
Halløj, fru Tricklebank.
Ronsel, er det dig?
Det var det sidst, jeg tjekkede.
Hold da op, hvor er du vokset! Hvordan går det?
Det går fint! Og Dem?
Det går strygende. Har du set dine forældre?
Nej, jeg ville lige stoppe og købe lidt ting til dem først.
Goddag, Ronsel. Jeg er fru McAllan. Dine forældre arbejder på vores farm.
-Goddag. -Din mor taler om dig hele tiden.
De vil blive glade for at se dig.
Er det det hele?
Nej. Jeg skal også have sukker og karameller.
Sukker og karameller?
Ja. Sukker til min mor, og karameller til Marlon og Lilly May.
Jeg tænkte, jeg ville forkæle dem lidt.
-Soldaterløn. -Det tror jeg, de bliver glade for.
Ja.
Hav en god dag. Fru McAllan.
Se, hvad vi har her. En sortsmudsker i uniform.
Hvor skal du hen, knægt?
Undskyld, hr. Jeg er på vej hjem til min familie.
-Ikke ad den vej. -Pappy, det er Ronsel.
Hap og Florence' søn. Hjemvendt fra krig.
Det forklarer, hvorfor du prøver at gå ud ad fordøren.
Du må vist være lidt forvirret om, hvor du er.
-Nej, hr. Jeg er ikke forvirret. -Det tror jeg, du er, knægt.
Jeg ved ikke, hvad de lod jer gøre derovre,
men du er i Mississippi nu, nigger.
Du benytter bagdøren.
Smut nu. Vi vil ikke have ballade her.
Smut så.
Ved De hvad? De har ret.
I Europa lod de os ikke benytte bagdøren.
General Patton satte os i forreste geled.
Ved De, hvad vi gjorde?
Vi mosede bare Hitler og alle de tyskere.
Mens I andre sad trygt og godt herhjemme.
Jeg er næsten færdig.
Hjemme igen.
Herre! Velsign os og disse gaver, som vi skal modtage
af din milde godhed, ved Kristus, vor Herre.
Og Herre, tak for solen, du har sendt,
så vores bomuld kan gro, og for vores gode helbred.
Herre Jesus, vogt over min søn Ronsel, hvor end han måtte være.
Amen.
Ronsel!
Min skat!
Se dig bare. Du er så voksen.
-Og flot. -Tak.
Marlon, dog. Du er lige så stor som mig. Du er vokset, hvad?
-Er alle medaljerne for at dræbe tyskere? -Hvordan var turen?
-Hvorfor sagde du ikke, du kom? -Lad ham nu være lidt...
...og lad ham komme hen og hilse på sin far.
Jeg vidste, du kom. Jeg bad for det.
Tak, Gud.
Se dig lige.
Hvad i alverden er der sket med dig?
-Hils på dine brødre. -Jeg købte lidt ind, mor.
Tak, min skat.
Kom, sid ned.
Forsyning.
-Vil du have ris? -Ja.
-Tak, Gud. -Amen.
Jeg vidste ikke, du røg.
Meget er ændret.
-Har du fået nok at spise? -Ja.
Jeg er stopmæt. Jeg har drømt om dine boller.
Jeg har også drømt om dig.
Hvad så du?
Du er hjemme hos os igen i god behold.
Det bliver godt at have et par hænder til.
Med dig her kan vi indhente det forsømte efter mit uheld.
Betale retentionsretten, få en ny kontrakt og gå tilbage til at være lejere.
Måske har han selv nogle planer. Lad ham følge sit eget hoved.
Nej, mor.
Selvfølgelig bliver jeg her.
Selvfølgelig.
Så får jeg tid til at få styr på tingene og lægge krigen bag mig.
Hvad vil han nu?
Godaften.
Godaften, Hap. Florence.
Det er vores søn Ronsel, som jeg har fortalt om.
Vi har allerede mødt hinanden.
Hap, jeg må hellere tale med dig alene.
Jeg er ikke et barn.
Alt hvad De kan sige til min far, kan De sige til mig.
Godt, så. Du beder virkelig om ballade,
når du opfører dig som du gjorde hos Tricklebank tidligere.
Jeg ved ikke, om du ønsker den slags ballade.
Hverken for dig selv eller din familie.
Hvad har du dog gjort?
Han kan ikke have gjort noget.
-Jeg prøvede bare at gå ud ad døren. -Ad fordøren.
Da han blev korrigeret, gav han en fin tale.
Satte os alle på plads, ikke?
Passer det?
Så må du hellere undskylde.
Undskyld, hr.
Du skylder min far en undskyldning.
Ronsel vil aflægge ham besøg efter kirken i morgen.
Ikke sandt?
Jo.
-Velkommen hjem. -Mange tak.
Hav en god aften.
Der er ingen idé i at kæmpe. De vinder bare hver gang.
Jeg er ikke vant til at bukke ud af en kamp.
Ikke længere.
Hvor længe har du været hjemme?
Et par uger.
-Hvad synes du om Marietta? -En skøn lille by.
Jeg har den. Læg den der.
Mange tak. Hav en god dag.
-Pas på dig selv. -Ja.
Se der.
-Hvad foregår der? -Hvad er der galt?
Han må lige være kommet hjem fra krigen.
Det er okay.
Det var bare en bil. Motoren gav et knald. Måske en tilstoppet ventil.
De siger, det stopper på et tidspunkt.
Du er Ronsel. Haps søn.
Jamie McAllan. Henrys bror.
En fornøjelse at møde dig.
Er du gået hertil?
Ja.
Lad mig give dig et lift.
Kom.
Det er Bob Dunning med højdepunkterne fra den 15. årlige All-Star kamp.
-Kom op foran. -Jeg sidder fint her.
Ind med dig, soldat. Det er en ordre.
-Hvordan ved du, du har højere rang? -Jeg var kaptajn.
Der findes også negerkaptajner. Jeg tjente under mange af dem.
Du adlød min ordre. Jeg vil tro, du var sergent.
761. kampvognsbataljon.
"Kom hjem i live."
Vi var spydspidser for general Patton.
Dig?
Jeg fløj B-25'ere.
Så, sergent, hvad synes du om at være tilbage her i deltaet?
Ja, det samme her.
-Jeg hører du toppedes med min far. -Jeg undskyldte.
Han er en utålelig satan. Han havde garanteret fortjent det.
-Her, til dig. -Jeg er okay, ellers tak.
Er du altid så stædig,
eller er det kun med hvide, der prøver at være flinke?
Kom nu.
Hvilken slags underofiicer er du?
Spild det nu ikke. Det er min medicin. Jeg behøver hver en dråbe.
Pissede I kampvognsdrenge nogensinde i hjelmen?
-Masser af gange. -Vi havde en slange i cockpittet.
Men det var tit nemmere bare at gøre det i hjelmen.
I 20.000 fods højde fryser pisset til is på mindre end et minut.
Er det så koldt deroppe?
Ja, for fanden, omkring minus 30 grader.
En gang var vi på en lang tur,
jeg pissede i min hjelm og glemte alt om det.
Så var vi over målet. Jeg tog hjelmen på igen.
Vi tog på bombetogt, prøvede at undvige fjenden,
og lige pludselig mærker jeg noget, der løber ned i ansigtet på mig.
Jeg troede, jeg var ramt.
Jeg stank som et lokum.
Du må også have fået ballade for det i officersklubben.
Manner, mine venner blev ved med at vade i det.
I hvert fald dem, der vendte hjem igen.
Ja, jeg har også mistet venner.
Skål for dem.
"Jeg kom ikke hjem før..."
-Alt okay, hr. Jamie? -Alt okay.
Jeg gav bare Ronsel et lift.
Jeg tager tilbage til byen næste lørdag eftermiddag.
Hvis du vil, kan jeg stoppe forbi her og se, om I vil køre med.
Alle tiders.
Okay.
Hap.
Jeg har noget til dig.
Der er så meget.
Din bror og søster må få det. De elsker det.
Nej.
-Det er til dig. -Skat, det kan jeg ikke.
Jeg vil se dig spise det.
Tak, min søn.
Spis det hele. Gem det ikke.
Jeg vil ikke se Lilly May og Marlon med noget af det.
Okay.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig, min skat.
Tak.
Jeg kan ikke...
Jeg prøvede.
Undskyld.
Jeg kan ikke...
Jeg kan ikke svømme.
Åh, gud.
Så. Det er okay, Jamie.
Det er mig.
Kom her.
Nej. Jeg kan ikke.
-Jamie. -Jeg må væk.
Som sædvanligt, når der skete noget slemt, var Henry væk.
Han og Pappy skulle se på nogle svin, så jeg var alene med pigerne.
Vera?
Du bliver nødt til at køre mig til byen.
Jeg slår Carl ihjel.
Kom ind og sid ned, så kan vi snakke...
Jeg har ikke tid til at sidde ned.
Han er hos hende nu.
Han er begyndt med Alma, ligesom han gjorde med Renie.
Amanda Leigh, tag din søster ind i huset.
Kom, gå om bagved.
-Vera? -Du må køre mig til byen.
Jeg kan ikke køre.
-Jeg har set dig køre... -Og det har jeg fået ballade for.
Min mand har taget nøglerne fra mig.
Kom.
De fandt Carls lig på vejen ind mod byen.
Florence sagde, hun havde set hende gå ned ad hovedgaden smurt ind i blod.
Det så ud, som om hun havde badet i det.
Vera havde stukket ham 17 gange.
Men jeg fandt først ud af de detaljer senere.
Jeg var alt for optaget af min egen elendighed.
Hvad er der galt, mor?
Amanda Leigh, du skal være en stor pige og få fat i Florence.
Kan du huske vejen? Dygtig pige. Løb så hurtigt du kan.
Nej!
Jeg mistede også et af mine børn.
Han hed Samuel.
Jeg kom her tit som dreng.
Når jeg havde brug for at være alene og tænke lidt.
Jeg kan godt lide det, du har lavet her.
Her.
Hvorfor er du så flink ved mig?
Du ser ud, som om du godt kunne bruge det.
Pis.
Vi var et sted over Østrig.
Vi fik kontakt med en hel sværm af Messerschmitts.
De var overalt.
De fik min haleskytte, styrmand...
Jeg lavede en aftale med Gud lige der.
Svor, at hvis han reddede mig, ville jeg gøre noget godt.
Jeg ved ikke, hvad det var, men...
Jeg lovede det alligevel.
Inden jeg vidste af det, dukkede der en masse P-51'ere op,
som var de et skide kavaleri.
De fjernede alle tyskerne som ingenting.
Og jeg sværger, de var engle, sendt af Herren.
De P-51'ere havde røde haler.
En af dem hilste på mig efter kampen.
Jeg kiggede over på ham. Jeg troede, jeg så syner.
Den jagerpilot...
...han var farvet.
Han hilste på mig...
Jeg hilste tilbage.
De mænd, der døde den dag, de var gifte mænd, fædre.
Gode mænd.
Meget bedre end mig.
Vi har dem her med til dig, mor.
Det er til dig, mor.
Du må hellere...
Man kan ikke have et brusebad, uden at skærmen er oppe.
Hvor skal vi gøre af den?
Hvad synes du? Her, i vandet?
Du må hjælpe mig med at finde ud af, hvor den skal være.
Hvad synes du? Der? Man kan dufte den.
Mor, onkel Jamie bygger et brusebad til dig.
Din lille engel.
Du skulle jo sige til mig, hvis hun kom.
Jeg tænkte, du gerne ville have lidt privatliv...
...nu og da hvis du tager dig et bad.
Hvad synes du?
Det er vidunderligt.
Tak.
Jeg henter noget vand.
De dufter godt, min skat.
Han sover knapt nok..
...spiser knapt nok.
Kan ikke sidde stille...
...kan ikke bevæge sig.
Det er, som om han simrer.
Venter på noget.
Venter på at noget, der ikke skete, vil ske.
Kom nu! Den flaske drikker ikke sig selv.
-Det er allerede ved at blive mørkt. -Rolig nu. Hvordan går det?
Jeg ville også blive glad for at se mig.
Er du ikke træt, kvinde?
-Vi må lade ham rejse. -Vi holder ikke på ham.
Han bliver for vores skyld. Det ved jeg.
Hvad hvis han gerne vil blive?
Det bliver ikke ved at være sådan her.
Så snart jeg er rask...
...flytter vi herfra.
Vi skal nok klare den.
Han skal nok blive okay, når han får sit eget.
Bliver vi okay?
Det garanterer jeg.
Kan du huske den?
Ja, det kan jeg.
Ved du hvad? Du skal ikke være oppe på det brækkede ben hele tiden.
Hvis du ikke lader det hele, kommer du aldrig til at gå.
Hvorfor gå, hvis jeg ikke kan danse?
Du er en vidunderlig kvinde.
Silver Star?
-Ja. -For fanden.
Vær ikke imponeret. Jeg fik den for at være dum.
Hvad?
Savner du det nogensinde? At være derovre.
Jeg mener ikke at blive skudt på, men somme tider savner jeg det faktisk.
Det gør jeg også.
Derovre var jeg en frihedshelt.
Folk stillede sig op i gaderne og ventede på os.
Kastede blomster og hujede.
Her er jeg bare endnu en nigger, der skubber en plov.
Også nogle af kammeraterne.
-Ja, jeg tænker på dem hver dag. -At se forskellige steder i verden.
Italienske piger, engelske piger...
Nogle af de behårede græske piger, med en stor, behåret fjams...
Ja, det var sager. Det var sgu sager.
Har du været sammen med en hvid pige?
Jaså... det var pokkers.
Hvad? Fortæl.
Hæren gav os...
...adskilte barakker,
adskilte blodforsyninger, adskilte lokummer.
Men de europæiske piger havde ingen problemer med os.
En dag vi var oppe i Wimborne
gik en engelsk pige forbi og klappede mig bagi.
Jeg havde aldrig set hende.
Hun sagde, de hvide soldater havde sagt, vi var mere aber end mennesker.
Så hun tjekkede efter en hale.
Undskyld, jeg griner.
Så vi brugte enhver lejlighed til at vise, hvor menneskelige vi var.
-Ja. -Også tyske piger, hvad?
Jeg har set det udtryk før.
Hun må have været noget helt særligt.
Det var dengang, det her er nu, og jeg er vel, hvor jeg bør være.
Ja. Lige hvor jeg bør være.
Jeg smider mit liv i skraldespanden.
-Jeg får dig sikkert hjem, Rog. -Det skal jeg minde dig om.
Der kommer nogle fra venstre!
De fik haleskytten!
Sig noget, Jeremy!
Pis.
Vi får den trukket op i morgen.
Beklager.
Vil du tjekke? Okay.
Den er halv ti. Står du først op nu?
Så du skal vel bare flyde hele dagen, mens dine søskende arbejder?
Hvad er der galt med dig?
Der er brev til dig. Det er helt fra Tyskland.
Tyskland.
Hvem er Resl? Ress...
Er det en mand eller kvinde?
R-E-S-L. Ressil, Reecil... Hvordan udtaler man det?
En, jeg kendte.
Hvor skal du hen?
Jeg kommer tilbage.
Ronsel!
Synes du, det er sjovt? At spilde god mælk.
Du ved, hvad man siger? "Man skal ikke græde over det."
I hvert fald når det er en andens.
Hvad skylder jeg dig her, halvanden dollar? To?
Lad os sige, det er godt.
-Jeg taler ikke om penge! -Hvad forlanger du af mig?
Hvad er der i vejen? Vær en mand!
En spand spildt mælk, og jeg er ikke en mand?
Du opfører dig sgu ikke sådan!
Du kommer og går som det passer dig, du forsvinder i dagevis,
og når du er her, er du fuld.
Jeg skal ikke stå til ansvar for dig.
Når du bor under mit tag og arbejder på min farm, jo.
Det beklager jeg, hr. Overboss.
Det er ikke min skyld, dine farmerdrømme ikke gik i opfyldelse.
Det er ikke min skyld, dine skide bomuldsmarker er oversvømmet!
Ved du, hvad dit problem er? Du kender ikke dit eget værd.
Du ved ikke, hvad en mand skal vide. En mand burde vide.
-Du må hellere åbne øjnene, brormand. -For hvad?
Du har så travlt med at gå rundt her som en anden Gud
og bekymre dig om farmen, at du ikke ser, din kone er ulykkelig!
Var din mund.
-For ellers? -For ellers? Hvad?
-Ved du hvad? -Hvad?
Fint, bare rejs, Jamie. Vær den mand, du vil være.
Bare gør det et andet sted.
-Fint. Jeg tager til byen. -Jeg mener ikke byen.
Jeg tager til Greenville i morgen i nogle dage for at se på kvæg.
Jeg forventer, du er væk, når jeg kommer tilbage.
Hvad er der galt med dig?
Du skulle have set dit ansigtsudtryk.
Det er ikke sjovt.
Au contraire, min ven. Det er det nemlig.
Du er helt fra forstanden.
Det kan jeg kun give dig ret i.
Hvorfor går du rundt i regnen?
Det er ligemeget.
Hvad er der galt med dig?
Hvad er det værste, du nogensinde har gjort?
Noget slemt?
Meget slemt, og du vidste, det ville såre nogen...
...men du gjorde det alligevel.
At forlade den her kvinde.
Hold da op.
Tillykke, du er far.
Han hedder Franz.
Franz, det er et godt navn.
Hvad vil du gøre nu?
-Hun vil have mig tilbage til Tyskland. -Det er en lang tur.
Ja.
Lang vej.
Hvad er det værste, du nogensinde har gjort?
Hvem, mig? Jeg er en helgen.
Det tror jeg på.
Duk dig.
Tror du, de så os?
Det ved jeg ikke.
Her er vi.
Jeg rejser snart væk.
Jeg ville ønske dig held og lykke.
Du har været en ven.
Det skal du vide.
Ja.
Du har også været en ven.
Du kunne gå hen og være en af de gode.
Pas på dig selv.
Jeg håber, du finder vej til din dreng.
Til din familie.
Pas godt på dig selv, ikke?
I lige måde.
Hej, mor.
-Er du sulten? -Nej, jeg er okay.
Hvor er de andre?
I kirke. Der er sen messe.
Her.
-Og der er han, fuld igen. -Onkel Jamie!
Halløj, kære familie.
Hvem fanden var det i bilen sammen med dig?
Den jeg så dig køre.
Hvad kommer det dig ved?
Vil du fortælle mig,
hvad den nigger lavede ved siden af dig i bilen som to gamle venner?
Han kan køre med hvor som helst. Andet?
Din feje satan.
-Du er ikke en potte pis værd, ved du det? -Ja, det ved jeg.
Min store krigshelt.
Du er ikke andet end en forbandet dranker! Giv mig nøglerne.
Bare gå.
Du vil have ham for dig selv, hvad, tøs?
Ærgerligt han er så fuld. Han duer ikke til noget.
-Hvabehar? -Jeg har set dig snuse rundt efter ham.
Pappy.
Måske er Henry for dum til at se det, men det er jeg ikke.
-Har du set brevet? -Det fra Tyskland?
Okay. Øjeblik.
Vær ikke urolig. Bare vent, til din far kommer hjem.
Rosel!
Hej.
-Er du hjemme til aftensmad? -Nej.
Skal du nogen steder hen?
Ja. Måske ud vestpå.
Jeg har en krigskammerat i Los Angeles.
Los Angeles? Hvad snakker du om?
-Har han ikke sagt det? -Har hvem ikke sagt hvad?
Henry.
Han bad mig rejse.
-Det er nok det bedste. -Så du rejser bare sådan?
Havde du tænkt dig at sige farvel?
Selvfølgelig. Bussen kører først klokken to.
Hvad med pigerne? Det vil knuse deres hjerter.
Jeg kan ikke blive her.
Jeg kan ikke...
Du behøver ikke rejse.
-Kom her! -Tag ham!
-Kom her, knægt! -Tag ham!
Hold ham nede!
-Ja, bank den nigger! -Slå den nigger.
-Få ham op. -Kom.
Tag sko på. Kom med os.
-Gode Gud. Slip ham fri. -Ti stille!
Gu' vil jeg ej! Slip ham fri, for fanden!
-Hør godt efter, søn. -Jeg er ikke din søn!
Jeg vil foreslå dig at bruge den tingest, eller pege den et andet sted hen.
Ellers må du slå os begge to ihjel.
Forråder du dit eget blod for en niggers skyld?
Gør du det.
-Kom nu. -Ja.
-Kom så. Gør det. -Frem med beviserne.
-Han er skyldig! -Dræb ham!
Har du ligget med denne kvinde?
Hvad fanden betyder en tysk luder overhovedet for jer?
Alle de fräulein-fisser fik en masse af vores mænd dræbt.
Hvis Ronsel her
gav hende et lille halvblods-glædesbundt som minde, er det vel retfærdigt!
Ti stille, nigger-elsker!
Hvordan ved I overhovedet, at Ronsel er faren?
Lad os spørge ham. Er du faren til...
Jeg vil ikke sige "barn..." Denne vederstyggelighed?
Kom nu! Sig det!
-Ja! -Han sagde det!
Straffen for en vederstyggelighed er døden.
Pappy?
Nej.
Han skyder ikke.
Han har ikke nosser til at skyde en mand på klos hold, har du vel, min dreng?
Du skyder ikke din egen far.
En til forkert bevægelse, og drengene her vil slå dig ihjel.
Hvad skal vi gøre med ham?
Jeg har allerede sagt, han ikke taler. Er det ikke rigtigt?
Slip ham fri.
Du er ikke just i en position til at give ordrer.
Niggeren skal stadig straffes.
Lad min søn beslutte hvordan.
Godt så.
Hvad skal det være?
Du får et valg.
Hvis du ikke vil have ham dræbt, så bestem straffen.
Nej!
Hans tunge, hans øjne eller hans kugler?
Vælg.
Vælg, for fanden!
Hans tunge.
Åh, gud! Nej!
-Hold ham oppe. -Hent stigen!
Giv dig god tid. Det er okay.
Jeg har dig.
-Hold benene ud. -Hold dem strakt ud.
Jeg har ham.
Træk vejret.
Det bliver okay. Hold lyset op, Marlon.
Løft ham op.
-Vi har dig. -Væk herfra.
Min skat.
Jeg holdt hans hjerteslag i min hånd.
Min dreng!
Jeg husker hvert et slag.
Han var varm og levende.
Jeg kender hvert et sted i ham.
Pappy.
Det er præcis, hvad du tror det er.
De fik Ronsel.
Der var for mange af dem.
Hvad skete der med ham?
Der var for mange af dem. Jeg...
Jeg kunne ikke stoppe dem.
Hvad gjorde de ved ham? Er han i live?
-De fik mig til at vælge. -Vælge hvad?
Vågn op.
Jeg ville være sikker på, jeg så dig i øjnene.
Det er jeg glad for.
Vi ses om et par dage.
Det er din far. Han døde i nat.
-Hvordan? -I søvne. Fredeligt.
-Hap! -Henry.
-Hap! -Lad være.
Det er ikke min skyld, det skete.
-Jeg advarede knægten. Begge to. -Lad dem være.
Hap!
Kan du lige stoppe?
Vi skal have kisten i jorden.
Hap.
Det er jeg glad for.
-Hvorfor bruger du ikke også drengene? -Mine sønner kommer ikke ned fra vognen.
Okay.
Sådan.
"Et menneske, en kvindefødt, har et kort liv, mættet med uro.
Han folder sig ud som en blomst og visner,
han er som en flygtende skygge og kan ikke bestå.
Og dog retter du dit blik mod ham
og bringer ham for retten hos dig.
Hvem kan gøre det urene rent? Ikke én!
For et træ er der håb, hvis det fældes, kan det skyde igen.
Men dør en mand, er det forbi med ham.
Vandet kan svinde i søen, floden kan blive tør og vandløs,
men har mennesker lagt sig til hvile, rejser de sig ikke.
De vågner ikke, før himlen forgår, de vækkes ikke af søvnen."
Amen.
Godt.
Kom, bror. Amen, Pappy.
-Kom, piger. -Florence?
Giv det her til Ronsel...
...hvis du ser ham.
Jamie.
Jamie!
Min mareridt er altid det samme.
Først er jeg i en kampvogn med hjelm på.
Så er jeg bag i en bil med en sæk over hovedet.
Jeg skriger. Mine læber bevæger sig og jeg mærker anstrengelsen.
Men der kommer ingenting ud.
Forhåbentlig gav min fars utidige død familien Jackson en smule fred.
Den gav dog ikke mig nogen...
Imens håber jeg, at ved et mirakel min ven Ronsel har fundet lykken.
Men skulle min historie slutte der?
Tavs og besejret.
Undertrykkelse, frygt, deformitet.
Det ville kræve en ekstraordinær mand at slå de odds.
Jeg skulle afvænnes fra laudanum og selvmedlidenhed.
Og rejse med et lille kort i skjortelommen, hvor der stod "stum".
Og til sidst...
...skulle jeg rejse over Atlanterhavet igen.
Ikke for krig denne gang.
Men for kærlighed.
Ronsel!
Mor?
Så jeg sluttede med det.
Med kærlighed.
Tekster af: Elisabeth F. Hansen